A Kúria
mint felülvizsgálati bíróság
ítélete
Az ügy száma: 	Pfv.III.20.449/2017/4.szám
A tanács tagjai: . Havasi Péter a tanács elnöke
. Döme Attila előadó bíró
. Udvary Katalin bíró
A felperesek: 	I. rendű
	II. rendű
	III. rendű
            IV. rendű
A felperesek képviselője: 
. Kovács Imre ügyvéd
Az alperes: 	alperes
Az alperes képviselője: 
. Kiss Csaba Attila Ügyvédi Iroda
	(ügyintéző: dr. Kiss Csaba Attila ügyvéd)
A per tárgya: 	kártérítés
A felülvizsgálati kérelmet benyújtó felek: 
	I., II., és III. rendű felperesek
A másodfokú bíróság neve és a jogerős határozat száma: 
ővárosi Törvényszék 41.Pf.636.953/2016/4.
Az elsőfokú bíróság neve és a határozat száma: 
XX., XXI. és XXIII. Kerületi Bíróság 8.P.XXI.20.788/2015/54/I.
Rendelkező rész
A Kúria a jogerős ítélet felülvizsgálattal támadott részét - az elsőfokú perköltségviselésről és illetéktérítésről szóló rendelkezésekre, valamint az ugyanezekről szóló másodfokú ítéleti rendelkezésekre is kiterjedően - hatályon kívül helyezi, és az elsőfokú ítéletet ebben a részében helybenhagyja.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az I. és II. rendű felpereseknek személyenként 110.000 (száztízezer) forint, a III. rendű felperesnek 60.000 (hatvanezer) forint másodfokú eljárási költséget.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a Magyar Államnak - az illetékes állami adóhatóság felhívására - 1.040.000 (egymillió-negyvenezer) forint másodfokú eljárási illetéket.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az I. és II. rendű felperesek részére személyenként 45.000 (negyvenötezer) forint és a III. rendű felperes részére 30.000 (harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

Kötelezi az alperest, hogy fizessen meg a Magyar Államnak - az illetékes állami adóhatóság felhívására - 400.000 (négyszázezer) forint felülvizsgálati eljárási illetéket.
Az ítélet ellen felülvizsgálatnak nincs helye.
Indokolás
A felülvizsgálat alapjául szolgáló tényállás
[1]	Az alperes biztosítottja 2014. augusztus 7. napján 10 óra 55 perc körüli időben a ... forgalmi rendszámú, MAN típusú vontatóval és a ráakasztott pótkocsis járműszerelvénnyel a 3-as számú főúton K-ról K. irányába közlekedve a vontató bal első kerekében lévő defekt miatt áthajtott a menetirány szerinti bal oldalra, ahol az útpadkán frontálisan ütközött a vele szemben szabályosan közlekedő, Cz.G. által vezetett ... forgalmi rendszámú személygépkocsival. Cz.G. a baleset következtében életét vesztette. A közlekedésrendészeti vizsgálat bűncselekmény gyanúját nem tárta fel, mert a gumiabroncs sérülése nem volt látható.

[2]	Az I. és II. rendű felperesek néhai Cz.G. szülei, a III. rendű felperes a testvére, a IV. rendű felperes az élettársa és jegyese volt. Néhai Cz.G. a baleset bekövetkezésekor 29 éves volt. A IV. rendű felperessel 2003. óta állt fenn a szerelmi kapcsolata. A balesetet három évvel megelőzően a IV. rendű felperessel együtt a szüleitől elköltözött és közösen családi házas ingatlant béreltek. Néhai Cz.G. mind a szüleivel, mind a másfél évvel idősebb bátyjával közeli kapcsolatot ápolt. Szüleit naponta látogatta, kapcsolatuk bensőséges volt. Az elhunyt segített a szüleinek a mindennapi ügyintézésben, a ház körüli munkákban, valamint a család ingatlanain a mezőgazdasági munkákban. A testvérével is napi kapcsolatban állt, egy munkahelyen dolgoztak. A testvérek közötti személyes kapcsolat szoros volt, gondjaikat megbeszélték egymással. A IV. rendű felperessel házasságot terveztek, családot szerettek volna alapítani.

[3]	Az elhunyt tragikus körülmények közötti elvesztése súlyos stresszhelyzetet jelentett a felperesek számára, egymást támogatva élték meg a gyászt. A gyászreakció egyik felperesnél sem okozott elhúzódó folyamatot, személyiségükhöz mérten valamennyien feldolgozták hozzátartozójuk elvesztését. Maga a veszteségélmény a természetes gyászreakció után is fennmaradt. A felperesek életüket újraszervezték, képesek önmagukat fenntartani, dolgozni és társaskapcsolataikban együttműködni.

[4]	Az alperes az I. és II. rendű felpereseknek összesen 1.000.000 forint sérelemdíjat fizetett ki hozzátartozójuk elvesztése miatt.
A felek kérelmei
[5]	A felperesek kérték, hogy a bíróság kötelezze az alperest sérelemdíj címén az I. és II. rendű felperes javára személyenként 3.500.000 forint, a III. rendű felperes javára 2.000.000 forint, a IV. rendű felperes javára 4.000.000 forint megfizetésére, továbbá vagyoni kárigényt is érvényesítettek. Az alperes a kereset elutasítását kérte. Álláspontja szerint az I. és II. rendű felpereseknek sérelemdíjként megfizetett 500.000-500.000 forint kompenzálta az elszenvedett szülői sérelmet. A III. és IV. rendű felperesek vonatkozásában a sérelemdíj iránti követelést jogalapjában is vitatta. Úgyszintén vitatta a vagyoni kárigények megalapozottságát.
Az első- és másodfokú ítélet
[6]	Az elsőfokú bíróság ítéletével kötelezte az alperest, hogy fizessen meg 15 napon belül az I. és II. rendű felperesnek személyenként 3.500.000 forintot, a III. rendű felperesnek 2.000.000 forintot, a IV. rendű felperesnek 4.000.000 forintot, valamint a 2014. szeptember 24. napjától a kifizetés napjáig terjedő időre számított késedelmi kamataikat. Ezt meghaladóan a keresetet elutasította és rendelkezett a perköltségek viseléséről. 

[7]	A sérelemdíj összegének meghatározása során figyelembe vette az ítélet alapjául aggálytalanként elfogadott igazságügyi elmeorvos szakértői és pszichológus szakértői véleményeket, valamint a tanúvallomásokat. Rögzítette, hogy a szakértői vélemények a felpereseknél kóros állapotot nem rögzítettek, de megállapították a súlyos stresszhatást mint gyászeseményt, illetve azt, hogy a felperesek a gyászt a maguk személyiségéhez mérten feldolgozták. Abból indult ki, hogy a meglévő családi háttér, a gyermek, testvér, élettárs, jegyes megléte a személyiség alakulására a társadalom számára értéket képvisel. Értékelte, hogy a szülők és a felnőtt gyermek között szoros érzelmi, mindennapi kapcsolat volt, a szülők fontos támaszukat veszítették el, csakúgy, mint a testvér. Értékelte, hogy az elhunyt családalapítás előtt állt, jegyesével, a IV. rendű felperessel gyermeket terveztek. Figyelembe vette az elsőfokú bíróság az ítélet meghozatalának idején fennálló ár- és értékviszonyokat, ennek során figyelemmel volt a középkategóriás gépjármű árakra és ingatlanárakra. Mindezek értékelésének eredményeként a felperesek sérelemdíj iránti igényét nem találta eltúlzottnak. Ítéletét a kötelező gépjármű felelősségbiztosításról szóló 2009. évi LXII. törvény 12. §-ára, a Ptk. 2:43. §-ára, 2:52. §-ára, 2:53. §-ára, 6:518-520. §-aira és 535. §-ára alapította.

[8]	Az alperes fellebbezése folytán eljárt másodfokú bíróság az elsőfokú ítéletet fellebbezett részében részben megváltoztatva az I. és II. rendű felperes javára megállapított marasztalás tőkeösszegét személyenként 2.000.000 forintra, a III. rendű felperes javára megállapított marasztalás tőkeösszegét 1.000.000 forintra és ezeknek az elsőfokú ítéletben írt kamataira leszállította. Megváltoztatta az elsőfokú perköltségre vonatkozó rendelkezéseket és rendelkezett a másodfokú perköltségek viseléséről.

[9]	Ítéletének indokolásában rögzítette, hogy a felperesek - egyező tényelőadásuk szerint - összetartó, egymást segítő, egymás ügyes-bajos dolgait számon tartó család tagjaiként éltek. A hirtelen bekövetkezett tragikus haláleset valamennyiüket megviselte. E nyilatkozataikat teljes mértékben alátámasztották a meghallgatott tanúk (Cs.Fné, B.L., K.J. és Sz.G.). Rögzítette, hogy a felperesek a veszteséget ha nehezen is, de feldolgozták, értékelte, hogy a néhai eljegyezte a IV. rendű felperest, akivel házasságot terveztek. Értékelte, hogy az I. és II. rendű felperesnél a gyermek elvesztése a már meglévő kedvezőtlen pszichés folyamatokat illetően állapotrosszabbító hatással bírt. Az I. és II. rendű felperesek kezelésre szorulnak, ennek oka az I. rendű felperesnél az idült ideggyengeség, a II. rendű felperesnél a negatív élethelyzet. Figyelemmel erre, valamint arra, hogy a néhai a baleset előtt három évvel elköltözött a közös otthonból és önálló életet élt, továbbá arra, hogy a családtagok között ezt követően is szoros kapcsolat állt fenn, de a baleset betegségszintű lelki elváltozást egyiküknél sem idézett elő, a megállapított összeget indokolatlanul magasnak találta a másodfokú bíróság. A peradatok Pp. 206. § (3) bekezdése szerinti mérlegelésével az I. és II. rendű felperesek esetében az alperes által már részükre térített 500.000-500.000 forint figyelembevételével további 2.000.000-2.000.000 forint megfizetését tartotta indokoltnak, a III. rendű felperes esetében pedig, figyelemmel arra, hogy a testvérek közötti kapcsolat már lazult, 1.000.000 forintra szállította le a sérelemdíj összegét.
A felülvizsgálati kérelem és ellenkérelem
[10]	A jogerős ítélettel szemben az I-III. rendű felperesek nyújtottak be felülvizsgálati kérelmet. A jogerős ítélet megváltoztatását és az elsőfokú ítéletnek megfelelő ítélet meghozatalát, továbbá az alperes perköltségben való marasztalását kérve. Kérték, hogy a Kúria kötelezze az alperest sérelemdíj címén az I. és II. rendű felperesek javára személyenként 3.500.000, a III. rendű felperes javára 2.000.000 forint, valamint ezeknek az összegeknek az elsőfokú ítéletben írt kamatai megfizetésére. A másodfokú bíróság által megsértett jogszabályhelyként a Ptk. 6:522. §-ának (1) bekezdését jelölték meg, mely szerint a károkozó a károsult teljes kárát köteles megtéríteni. Álláspontjuk szerint a másodfokú bíróság nem a teljes kártérítést ítélte meg az I., II. és III. rendű felperesek részére. Megsértett jogszabályként jelölték meg továbbá a Pp. 206. § (1) bekezdését is arra hivatkozással, hogy a bizonyítékok mérlegelése során nem indokolta kellőképpen a másodfokú bíróság az érdemi döntését.

[11]	Hivatkoztak arra, hogy a szakértői vélemény szerint a felperesek képesek voltak ugyan feldolgozni a gyászeseményt, de csak érzelmi veszteségélmény megmaradása mellett. A szakértő által az I. rendű felperes tekintetében feltárt kapcsolati szorongás, paranoid jellegű beállítódás, gyanakvás, negatív indulatok, harag, düh feltorlódása, érzelmi veszteség élmény, érzelmi labilitás, pesszimizmus, reményvesztettség, depressziós hangulat átélése, szorongás, feszültség, negatív beállítódású valóságérzékelés stb., a II. rendű felperesnél feltárt egyhangú, örömtelen élet, igényekről való állandósult lemondás, paranoid jellegű vádaskodás, bizalmatlanság, beszűkült élményvilág, panaszosság, aggodalmaskodás, csüggedtség, lehangoltság, bizonytalanság, pesszimizmus, erős szorongás, kényszeres rögeszmés tünetek, dezorientáltság, paranoiditás stb. - ha adott esetben a személyiségükből fakadóan is, de - a haláleset következményei, amelyek meghatározzák a mindennapjaikat. A személyiségükből fakadóan érzékenyebb az érzelemviláguk, fogékonyabbak a súlyosabb gyászreakcióra, emiatt nehezebben élik meg egy közeli hozzátartozó elvesztését, mint egy egészséges lelkivilágú ember. A III. rendű felperes esetében utaltak arra, hogy vele egy munkahelyen dolgozott a felperes, mind vele, mind a szüleivel szoros napi kapcsolatot tartott. Hivatkoztak arra, hogy az I. rendű felperesnek a kezein, az ujjaiban göbösödés jelentkezett, egy ujja már beszűkült ideggel rendelkezik, sorvad. A II. rendű felperesnél májelégtelenség jelentkezett, amely életveszélyes állapotot okoz, ennek szövődményeként a hasüregében víz gyülemlett fel, emellett lágyéksérv műtétre vár. Mindezekre tekintettel az I. és II. rendű felperesek, különösen a gyermekeik támogatására szorulnak mind anyagilag, mind érzelmileg, valamennyi napi tevékenységben. Utaltak arra, hogy egy gyermeket elveszíteni, eltemetni a legnagyobb fájdalom, amit ember csak átélhet, ha pedig testvére van az embernek, akkor már nincs egyedül a világban, a testvéri kapcsolat a legszorosabb, a testvért elfelejteni nem lehet, hiánya nyomot hagy a lélekben.

[12]	Az alperes felülvizsgálati ellenkérelme a jogerős ítélet hatályában fenntartására irányult. Hivatkozott arra, hogy a másodfokú bíróságnak a mérlegelés körében hozott ítélete a felülvizsgálati eljárásban már nem támadható. Ezzel összefüggésben utalt a BH 1999.44. és BH 2013.119. számú eseti döntésekben kifejtettekre. Az igazságügyi pszichológus szakértő véleményéből kiemelte, hogy a felpereseknél a balesettel összefüggésben kialakult kóros lelki eltérés nem mutatható ki, a náluk feltárt pszichés jellemzők a személyiségszerkezetüknek a sajátosságai. A felperesek hétköznapjai, társadalmi kapcsolatai nem változtak. A haláleset, mint tragédia által kiváltott alkalmazkodási zavar, átélt érzelmi felkavarodottság átmeneti jellegű volt, a felperesek gyászreakciója normál lefolyásúnak tekinthető. A felperesek képesek voltak újraszervezni az életüket, képesek önmagukat fenntartani, ellátni, dolgozni, az érzelmi veszteségélmény megélésével a társas kapcsolataikban együttműködni.

[13]	Hangsúlyozták, hogy az igazságügyi pszichológus szakértő véleményében nem állapította meg az I. rendű felperes kezein, az ujjaiban a göbösödést és a beszűkült ideget, sorvadást, a II. rendű felperesnél az életveszélyes állapotot okozó májelégtelenséget, hasüregi vízgyülemet és lágyéksérvet. Ezek olyan új körülmények, amelyek a megelőző eljárásnak nem voltak tárgyai, amelyekre a felperesek az első- és másodfokú eljárás során nem hivatkoztak, ezért a Pp. 270. § (1) bekezdése és 275. § (1) bekezdése alapján a felülvizsgálati eljárásban sem hivatkozhatnak rájuk. Mindezek mellett a másodfokú ítéletet kellően megindokoltnak találta az alperes.
A Kúria döntése és jogi indokai
[14]	A Kúria a jogerős ítéletet a Pp. 275. § (2) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között bírálta felül. Megállapította, hogy a jogerős ítélet a felülvizsgálati kérelemben írt okból jogszabálysértő.

[15]	A felperesek megsértett jogszabályként jelölték meg a Pp. 206. § (1) bekezdését. Eszerint a bíróság a tényállást a felek előadásának és a bizonyítási eljárás során felmerült bizonyítékoknak egybevetése alapján állapítja meg; a bizonyítékokat a maguk összességében értékeli és meggyőződése szerint bírálja el. A másodfokú bíróság a Pp. 206. § (1) bekezdését nem sértette meg. Ítéletének indokolásából is kitűnően valamennyi peradatot mérlegelése körébe vonta, ide értve a szakértői véleményeket is. Értékelte, hogy az I. és II. rendű felpereseknél a gyermekük elvesztése a már meglévő pszichés folyamatokat illetően állapotrosszabbító hatással bírt. Nem tért ki konkrétan arra a szakértői megállapításra, hogy a felperesek a gyászeseményt csak érzelmi veszteségélmény megmaradása mellett dolgozták fel, de ez nem jelenti azt, hogy figyelmen kívül hagyta volna. Az elsőfokú ítélet indokolása tartalmazza ezt a megállapítást (3. oldal első bekezdés), amit a másodfokú bíróság nem mellőzött a tényállásból. A másodfokú bíróság nem ennek a körülménynek a figyelmen kívül hagyása emiatt, hanem más okból szállította le az elsőfokú bíróság által megállapított marasztalási összegeket. 

[16]	Azzal sem sértett jogszabályt a másodfokú bíróság, hogy az I. és II. rendű felpereseknek a felülvizsgálati kérelemben írt fizikális egészségügyi problémáit (az ujjak göbösödését, idegsorvadását, a májelégtelenséget, hasi vízgyülemet és lágyéksérvet), ezekkel összefüggésben pedig a fokozott gyermeki támogatásra való rászorultságukat figyelmen kívül hagyta a döntése meghozatala során. Ezek a tények az elsőfokú eljárásban nem voltak ismertek, még a másodfokú eljárásban sem hivatkoztak rájuk a felperesek. A Pp. 275. § (1) bekezdése alapján pedig már a felülvizsgálati eljárásban sem vehetők figyelembe. Ettől függetlenül a felülvizsgálati kérelem teljesíthető volt.

[17]	A másodfokú bíróság valóban megsértette a Ptk. 2:52. § (3) bekezdés rendelkezését, amely a sérelemdíj mértékének meghatározásáról szóló szempontokat tartalmazza. Eszerint a sérelemdíj mértékét a bíróság az eset körülményeire - különösen a jogsértés súlyára, ismétlődő jellegére, a felróhatóság mértékére, a jogsértésnek a sértettre és környezetére gyakorolt hatására - tekintettel, egy összegben határozza meg. A pénzben meghatározott összeg a jellegét tekintve kárpótlás, elégtétel az elszenvedett nem vagyoni hátrányért; a személyiségi jog körébe került sérelemdíj jogintézménye közvetett kompenzáció és egyben magánjogi büntetés. Az adott esetben a jogsértés következményei tartósan fennmaradnak annak súlyossága folytán, a sértettekre gyakorolt hatása azok mindennapjaira véglegesen kihat.

[18]	A másodfokú bíróság az eset körülményeit mérlegelése körébe vonta ugyan, az elsőfokú bíróság által megállapított marasztalási összegeket viszont indokolatlanul magasnak találta. Ezt az álláspontját részletesebben nem indokolta meg. Egyedül a III. rendű felperes esetében utalt a testvérek közötti kapcsolat meglazulására, holott általánosságban rögzítette a családtagok közötti szoros kapcsolat fennmaradását azt követően is, hogy néhai Cz.G. a szüleitől a IV. rendű felperessel önálló otthonba költözött. Az eset körülményeire, különösen a jogsértés súlyára, valamint a jogsértésnek a sértettekre gyakorolt hatására figyelemmel a másodfokú bíróság által meghatározott marasztalási összegek az I.-III. rendű felperesek esetében indokolatlanul alacsonyak. Egy 29 éves, önálló életvezetésének kezdetén álló fiatalember életének nem természetes okú elvesztése a legsúlyosabb jogsérelmek közé tartozik. Ehhez igazodóan súlyosnak minősül a közeli hozzátartozóinak e hozzátartozójuk elvesztéséből fakadó sérelme is. E sérelem fokozatisága a hozzátartozók közötti személyes viszony minőségéhez, kapcsolatuk jellegéhez, intenzitásához mérten határozható meg. Egy szoros érzelmi kapcsolat talaján álló, napi intenzitású, a kölcsönös segítségnyújtás által is jellemzett fizikai kontaktus elvesztése súlyos, minden nap jelentkező, intenzív veszteségélményt eredményez. Ebben mutatkozik meg a jogsértésnek az I-III. rendű felperesekre gyakorolt hatása. Veszteségélményüknek ezeket a jellemzőit a szakértői bizonyítás is igazolta. Ehhez képest az elsőfokú bíróság által meghatározott - kereseti kérelemnek megfelelő - marasztalási összegek felelnek meg a Ptk. 2:52. § (3) bekezdésébe foglalt jogszabályi követelményeknek.

[19]	A felülvizsgálattal nem támadott rész tekintetében észlelte a Kúria, hogy az alperes a fellebbezésében a IV. rendű felperes tekintetében megváltoztatást és a kereset elutasítását kérte, amit a másodfokú bíróság nem teljesített; ellenkezőleg a döntést kifejezetten helyeselte. Ennek ellenére ítéletének rendelkező része nem tartalmaz az elsőfokú ítélet e részének helybenhagyására vonatkozó rendelkezést, ami sérti a Pp. 253. § (2) bekezdésének rendelkezéseit.

[20]	A fentiek alapján a Kúria a Pp. 275. § (4) bekezdésének alkalmazásával a jogerős ítélet felülvizsgálattal támadott részét hatályon kívül helyezte és az elsőfokú ítéletet ebben a részében helybenhagyta. A felülvizsgálati ítélet felülvizsgálati kérelem hiányában nem érinti a IV. rendű felperes javára megítélt marasztalási összeget. A Pp. 78. § (1) bekezdése alkalmazásával rendelkezett a Kúria a másodfokú eljárási költségek viseléséről is. A felperesek jogi képviseletével felmerült díj összegét a másodfokú eljárásban vitássá tett követelések alapulvételével a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. § (5) bekezdése és 4/A. §-a alapján határozta meg. Az állam által előlegezett eljárási illeték összegét az Itv. 46. § (1) bekezdése alapján állapította meg, annak megfizetésére a Kmr. 13. § (2) bekezdése alapján az alperest kötelezte.
Záró rész
[21]	A felülvizsgálati kérelem sikeres, ezért a Pp. 78. § (1) bekezdése alapján az alperes köteles a felülvizsgálati eljárási költségek viselésére is. A felperesek jogi képviseletével felmerült díj összegét a felülvizsgálati eljárásban vitássá tett követelések alapulvételével a 32/2003. (VIII.22.) IM rendelet 3. § (5) bekezdése és 4/A. §-a alapján határozta meg. Az állam által előlegezett eljárási illeték összegét az Itv. 50. § (1) bekezdése alapján állapította meg, annak megfizetésére a Kmr. 13. § (2) bekezdése alapján az alperest kötelezte.
Budapest, 2017. április 12.

Dr. Havasi Péter s.k. a tanács elnöke, Dr. Döme Attila s.k. előadó bíró, Dr. Udvary Katalin s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

bírósági ügyintéző
HM