Mfv.I.10.083/2014/5.

A Kúria a dr. Somlyai Róbert ügyvéd által képviselt felperesnek a dr. Sarkadi Zoltán jogtanácsos által képviselt alperes ellen kormánytisztviselői jogviszony jogellenes megszüntetése és jogkövetkezményei iránt a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróságnál 2.M.186/2011. szám alatt megindított és másodfokon a Nyíregyházi Törvényszék 4.Mf.20.701/2012/7. számú ítéletével jogerősen befejezett perében az említett másodfokú határozat ellen az alperes által benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán a 2013. április 30-án megtartott nyilvános tárgyaláson meghozta a következő 
í t é l e t e t :
A Kúria a Nyíregyházi Törvényszék 4.Mf.20.701/2012/7. számú ítéletét hatályon kívül helyezi és a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság 2.M.186/2011/18. számú ítéletét helybenhagyja.
A felülvizsgálati eljárás illetékét az állam viseli.
I n d o k o l á s 
A felperes kormánytisztviselői jogviszonyát az alperes a 2011. február 25-én kelt jognyilatkozatával, indokolás nélküli felmentéssel a 2010. évi LVIII. tv. (Ktjv.) 8. § (1) bekezdés  b) pont alapján megszüntette.A felperes módosított keresetében a felmentés jogellenességének, és roma származása miatt a 2003. évi CXXV. tv. (Esélytv.) hátrányos megkülönböztetést tiltó rendelkezésébe ütközésének jogkövetkezményeként az alperesnek 12 havi átlagkeresetben marasztalását kérte. Arra is hivatkozott, hogy 2010-ben a „Roma diplomások a közigazgatásban" megnevezésű uniós program keretében nevezték ki köztisztviselővé, e program feltételei miatt a jogviszonya nem szüntethető meg. 
A Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság a 2.M.186/2011/18. számú ítéletével a felperes keresetét elutasította.
Megállapította, hogy a 8/2011. (II.18.) AB határozat 2011. május 31-ei hatállyal semmisítette meg a Ktjv. 8. § (1) bekezdését. A felmentés közlésekor az alperes a hatályos jog alkalmazásával jogszerűen szüntette meg indokolás nélküli felmentéssel a felperes kormánytisztviselői jogviszonyát.
Az ítélet ellen a felperes fellebbezett. 
A Nyíregyházi Törvényszék a 4.Mf.20.701/2012/7. számú ítéletével a munkaügyi bíróság ítéletét megváltoztatta, megállapította a felmentés jogellenességét és az alperest 3.405.490 forint 12 havi átlagkeresetnek megfelelő összeg, ennek kamata és mindkét fokú perköltség megfizetésére kötelezte.A törvényszék megállapította, hogy a felperes az elsőfokú eljárásban a nemzeti jog alapján kérte az alperes jognyilatkozata jogellenességének megállapítását, csupán a fellebbezésében hivatkozott a „közösségi jog" (helyesen uniós jog) alkalmazására. Ezért a fellebbezést „elsődlegesen" a nemzeti jog alapján bírálta el.Az elsőfokú bíróság helyesen állapította meg a Ktjv. 8. § (1) bekezdés  b) pontja alkalmazhatóságát a 8/2011. (II.18.) AB határozatban foglaltakra tekintettel, azonban a levont következtetéssel a törvényszék nem értett egyet.Az 1992. évi XXIII. tv. (Ktv.) 2011. január 1-jétől hatályos 71. § (2) bekezdés a) pontja alapján az ügyben alkalmazni kell az 1992. évi XXII. tv. (Mt.) 4., továbbá 5-12. §-ait. Az alperesnek a Ktjv. 8. § (1) bekezdés  a) pontja alapján lehetősége volt a felmentés indokai közlésének mellőzésére, azonban az alkalmazandó Mt. 6. § (3) bekezdés szerint indokolási kötelezettség terhelte. A Pp. 164. § (1) bekezdés alapján, továbbá az indokolás nélküli felmentés okai igazolhatóságának hiányában a bizonyítatlanság terhét az alperes viseli, a felmentés ezért jogellenes.A törvényszék az MK. 95. számú állásfoglalás IV. pontja alapján arra is következtetett, hogy a még hatályban lévő, de Alkotmányellenesnek minősített jogszabály alkalmazása „nem tekinthető rendeltetésszerű  joggyakorlásnak".A másodfokú bíróság az összegszerűségre vonatkozó döntését a Ktjv. 62. § (3) bekezdésével, a munkaerőpiaci helyzet nehézségeivel, továbbá azzal indokolta, hogy a felperes két kiskorú gyermekéről gondoskodik. A másodfokú bíróság továbbá megjegyezte, hogy a nemzeti jog irányadó rendelkezése ellentétes az Európai Unió Alapjogi Chartájának 30. és 47. cikkével és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény 6. cikkben foglaltakkal, ezért is indokolt a munkaügyi bíróság ítéletének megváltoztatása (8. oldal 2. bekezdés).Az alperes a felülvizsgálati kérelmében tartalmilag a törvényszék ítéletének hatályon kívül helyezését és az elsőfokú bíróság ítéletének helybenhagyását kérte a felperes perköltségben való marasztalásával.
Másodlagos kérelme a másodfokú bíróság új eljárásra utasítására irányult.
Érvelése szerint nem visszaélésszerűen járt el, amikor a felmentéskor még hatályos, és alkotmányellenessé nem minősített jogszabály alapján szüntette meg a felperes kormánytisztviselői jogviszonyát. 
A törvényszék téves jogértelmezéssel állapította meg, hogy az Mt. 6. § (3) bekezdése alapján a felmentést köteles volt indokolni [Ktjv. 2. § (1) bekezdés].
A 12 havi átlagkeresetről szóló döntés a Ktjv. 60. §-ába ütközik, az ügyben a Ktjv. 62. § (3) bekezdésben meghatározott jogkövetkezmény nem alkalmazható.
Az alperes álláspontja szerint az uniós jog (az Európai Unió Alapjogi Chartájának 30. és 47. cikke) a „versenyszféra" munkavállalóira vonatkozik, a közszolgálatban állókra nem. Nem sérült továbbá a felperesnek az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény 13. cikkében és a 6. cikk (1) bekezdésében lévő joga sem, mivel a felmentés tartalmazta a jogorvoslatról szóló kioktatást [Ktjv. 59. § (3) bekezdés], és a felperes bírósághoz fordult.
Az alperes a 34/2012. (VII.17.) AB határozattal is indokolta, hogy nem alkalmazott alkotmányellenes jogszabályt, a felmentés nem jogellenes.
A felperes a felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős másodfokú  ítélet hatályában fenntartását és az alperes felülvizsgálati eljárási költségben marasztalását kérte.
Érvelése szerint az alperes az Mt. 4. §-ába ütközően járt el, megsértette az Mt. 5. §-át, a 6. § (3) bekezdés ellenére a felmentés nem tartalmazott jogorvoslatról szóló kioktatást. Az alperes továbbá az MK. 95. számú állásfoglalás IV. pontjában körülírt módon, rendeltetésellenesen járt el.
Az Alkotmánybíróság által már megsemmisített jogszabály alkalmazása akkor sem minősülhet rendeltetésszerűnek, ha a megsemmisítés a jövőre nézve történt meg.
A felperes megítélése szerint az indokolás nélküli felmentés ellentétes az Európai Unió Alapjogi Chartájának 30. és 47. cikkével és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény 6. cikkében foglaltakkal, mivel az előbbi 30. cikke minden munkavállalónak védelmet biztosít az indokolatlan elbocsátással szemben. A közszolgálati alkalmazottal szemben sem lehet korlátozni az alapjogokat.
A felperes a személyesen benyújtott ellenkérelem- kiegészítésében arra hivatkozott, hogy az alperes foglalkoztatási kötelezettsége vele szemben 2010. április 26. - 2012. április 26-áig fennállt, mivel a Romaprogram keretében dolgozott. Utalt továbbá a speciális szakképzettségére, lakóhelyére, az ügyfeleinek számát igazoló statisztikára.
A felülvizsgálati kérelem alapos.
Az Európai Unió Bírósága a C-332/13. számú ügyben - amelyben kezdeményezett előzetes döntéshozatali eljárásra tekintettel a Kúria a tárgyalást a jelen ügyben felfüggesztette - megállapította, hogy a jogi helyzet nem tartozik az uniós jog alkalmazási körébe. Ezért a Kúria a felülvizsgálati ügy tárgyalását Mfv.I.10.083/2014. számon folytatta.
Az Európai Unió Bírósága említett határozata alapján az ügyben nem uniós, hanem nemzeti jogszabályok alapján kell eljárni (végzés 12., 13.), a Ktjv. megalkotásával Magyarország nem az Unió jogát hajtotta végre. Ebből következően az ügyben nincs jelentősége azon nemzeti törvénynek, amellyel Magyarország az Európai Unió Alapjogi Chartáját (2007. évi CLXVIII. tv.) kihirdette. A másodfokú bíróság ezért tévesen utalt arra, hogy az ügy elbírálásánál a nemzeti jogon kívül az említett törvényt is figyelembe kell venni. 
A felperes jogi képviselője az alperes felülvizsgálati kérelmét 2013. június 7-én vette át. A felülvizsgálati ellenkérelmet 2013. július 2-án adta postára, ezért az Mt. 5. §-ával kapcsolatos érvelése csatlakozó felülvizsgálati kérelemként nem volt figyelembe vehető [Pp. 273. § (6) bekezdés]. A Kúria a felperes jogi képviselője és a felperes által benyújtott kérelmeket ezért ellenkérelemként értékelte.
A felmentés közlésekor hatályos Ktjv. 2. § (1) bekezdés  szerint a Ktv. ügyben irányadó 71. § (2) bekezdés a) pontja alapján az Mt. 6. §-át a felperes jogviszonyára megfelelően kell alkalmazni. Az Mt. 6. §-ának megfelelő alkalmazása az adott esetben azt jelenti, hogy a Ktjv. speciális (különös) szabálya [8. § (1) bekezdés  b) pont] elsődlegessége folytán az alperest az Mt. 6. §-ában lévő indokolási kötelezettség nem terhelte. A másodfokú bíróság tehát az alperes indokolási kötelezettségét téves jogszabályértelmezés alapján állította. Ebből következően nem helytálló a Pp. 164. § (1) bekezdéssel kapcsolatos jogi okfejtése sem.
Az MK. 95. számú állásfoglalás IV. pontjának indokolása a rendeltetésellenességet egyrészt úgy határozta meg, hogy „... a Munka törvénykönyvén alapuló jogot nem lehet olyan célból gyakorolni, amely ellentétbe kerül a jog által szolgálni hivatott céllal". Az indokolás következő bekezdésében pedig az Mt. 4. § (2) bekezdésében lévő nem taxatív felsorolásra utal azzal, hogy az említetteket bizonyítani kell. Az állásfoglalás „rendelkező része" IV. pontjának „a körülmények arra mutatnak" szövegrészét tehát nem lehet úgy értelmezni, hogy az erre hivatkozó felet - jelen esetben a felperest - nem terheli az általa állított rendeltetésellenes joggyakorlást alátámasztó tények bizonyítása.
A másodfokú bíróság a kifejtetteket figyelmen kívül hagyva a rendeltetésellenességre vonatkozó külön bizonyítás nélkül állapította meg a felmentési indok alperest terhelő bizonyítási kötelezettségére és az MK. 95. számú állásfoglalás általa idézett részére alapítottan a felmentés rendeltetésellenességét.
Az Alkotmánybíróság a 8/2011. (II.18.) AB határozatában a Ktjv. 8. § (1) bekezdés  b) pontot az Európai Unió Alapjogi Chartája és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény alapján is vizsgálta (IV. pont). Mindezeket is figyelembe véve a jogszabályt a jövőre nézve semmisítette meg. Ezen kívül a 34/2012. (VII.17.) AB határozatában kimondta a 8/2011. (II.18.) AB határozata közlése és a megsemmisítés időpontja (2011. május 31.) közötti időre nézve a Ktjv. 8. § (1) bekezdés  b) pontjának határozott idejű alkalmazása lehetőségét és egyben kötelezettségét mindenki számára (III. pont). 
A törvényszék a fentieket figyelmen kívül hagyva és részletes indokai kifejtése nélkül, megalapozatlanul a kereseten és a fellebbezés keretein túlterjeszkedve határozott arról, hogy a Ktjv. 8. § (1) bekezdés b) pontja ellentétes a „nemzetközi szabályokkal" [helyesen az Európai Unió Alapjogi Chartája uniós jogszabály, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény nemzetközi egyezmény; Pp. 206. § (1) bekezdés, Pp. 253. § (3) bekezdés, 275. § (2) bekezdés]. A kifejtettek alapján a felmentés nem jogellenes. 
Az alperes jogszabály megjelölése nélkül, továbbá megalapozatlanul állította, hogy az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló Egyezmény (Egyezmény) személyi hatálya nem terjed ki a közszolgálatban foglalkoztatottakra. Az Emberi Jogok Európai Bírósága a K.M.C. - Magyarország ügyben (19554/11. számú kérelem) meghozott ítéletében - egyebek mellett - azt mondta ki, hogy Magyarország (nem az alperes) egy köztisztviselő esetében megsértette az Egyezmény 6. bekezdésének 1. cikkét. Az Egyezményt kihirdető 1993. évi XXXI. törvény Egyezmény című fejezete, 1. cikke és további rendelkezései, valamint az említett ítélet alapján az alperes jogi álláspontja téves. Ennek azonban az adott ügyben az Alkotmánybíróság 8/2011. (II.18.) AB határozata alapulvételével a felülvizsgálati kérelemben előadott fő jogkérdés (felmentés jogellenessége) elbírálásánál az adott esetben nincs jelentősége.
A 2012. évi V. tv. 59. § (1) bekezdés  b) pontja alapján a Ktjv. 2012. március 1-jétől hatálytalan. A másodfokú ítélet meghozatalakor (2012. szeptember 18.) alkalmazni kellett a 2011. évi CXCIX. tv. (Kttv.) 193. § (4) bekezdését [2012. évi V. tv. 3. § (5) bekezdés]. A Kttv. 193. § (4) bekezdés második mondata nem az átlagkereset, hanem az illetmény alapján teszi lehetővé a munkáltató marasztalását, erre az alperes a Ktjv. 62. § (3) bekezdésre utalással helyesen hivatkozott, azonban a Kúria jogalapról meghozott döntése folytán az összegszerűség megállapítása okafogyottá vált. 
A kifejtettek miatt a Pp. 275. § (4) bekezdés alapján a Kúria a Nyíregyházi Törvényszék 4.Mf.20.701/2012/7. számú ítéletét hatályon kívül helyezte, és a Nyíregyházi Munkaügyi Bíróság 2.M.186/2011/18. számú ítéletét helybenhagyta.
Az alperesnek költségigénye nem volt, ezért erről nem kellett rendelkezni [Pp. 78. § (2) bekezdés].
A felperes munkavállalói költségkedvezménye folytán a másodfokú, és a felülvizsgálati eljárás illetékét az állam viseli (Pp. 358/B. §).

Budapest, 2014. április 30.
Dr. Tallián Blanka s.k. a tanács elnöke, előadó bíró,
Dr. Mészárosné dr. Szabó Zsuzsanna s.k. bíró, Dr. Hajdu Edit s.k. bíró
A kiadmány hiteléül:Nné tisztviselő