Kfv.II.37.551/2010/5.szám

A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága dr. Kapás Katalin ügyvéd által képviselt felperesnek Egyenlő Bánásmód Hatóság  alperes ellen egyenlő bánásmód ügyben hozott közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt indított perében a Fővárosi Bíróság 2010. március 22. napján kelt 8.K.34.427/2009/3. számú jogerős ítélete ellen a felperes által 4. sorszámon benyújtott felülvizsgálati kérelem folytán az alulírott napon - tárgyaláson kívül - meghozta az alábbi 

í t é l e t e t:

A Legfelsőbb Bíróság a Fővárosi Bíróság 8.K.34.427/2009/3. számú ítéletét és az alperes EBH/1475/2009/6. számú határozatát hatályon kívül helyezi. 

Kötelezi az alperest, hogy 15 napon belül fizessen meg a felperesnek 40.000 (azaz negyvenezer forint) elsőfokú és 30.000 (azaz harmincezer) forint felülvizsgálati eljárási költséget.

A le nem rótt 16.500 (azaz tizenhatezer-ötszáz) forint kereseti és 36.000 (azaz harminchatezer) forint felülvizsgálati illetéket az állam viseli.

Az ítélet ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.

I n d o k o l á s

Város Önkormányzatának képviselő-testületi ülésén 2009. július 24-én az egyik települési képviselő () a cigánybűnözés témaköréhez hozzászólva úgy nyilatkozott, hogy "nem akarok megsérteni senkit, de a nem cigányok sokkal súlyosabb bűncselekményeket követnek el, mint a cigányok. Azért, mert … a cigányok amit általában elkövetnek, az a lopás, de az is kis érték, amit a nem cigányok és a - már így mondom - nagy fejek a milliárdokat lopják. A cigányok elmennek egy bicikli fáért, őket azonnal viszik a börtönbe, aminek az értéke még az ötezer forintot sem haladja meg. A nagy fejek milliárdokat lopnak. Mennek börtönbe? Nem. A másik. Romáknál …  nem ismert olyan bűncselekmény, hogy a gyermeküket megölik. Szülnek igaz tíz gyereket, de azoknak életet adnak. Mindegy hogy hogy, de akkor sem ölik meg. A magyaroknál sajnos, már megmondom, nem így van, megszülik a gyereket, megölik, s nem is akármilyen módon. Akkor most melyik, ki követ el nagyobb bűncselekményt, a cigányok, vagy a nem cigányok." Erre a felszólalásra reagálva a felperes - aki a képviselőtestület ülésén, mint az önkormányzat másik képviselője vett részt és, mint polgármester az ülést vezette, megjegyezte, hogy "Na ebbe már tényleg ne menjünk bele, ebbe a témába. Egyetlen zárójeles mondat itt a képviselőasszony megjegyzéséhez. Igen, előfordul néhány esetben ilyen sajnálatos bűncselekmény, magyar származásúaknál is, de az amit most már, tulajdonképpen, az ami nyílt titok, hogy a környező településeken, a cigányok által többségében lakott településeken, például, például terhesség ideje alatt szándékosan olyan gyógyszereket szednek, hogy bolond gyerek szülessen, hogy dupla családi pótlékot tudjanak lehívni, hogy a terhesség ideje alatt - ez most új információ, utána jártam és igaz - gumikalapáccsal veri a terhes nő a hasát azért, hogy nyomorék gyereke szülessen, szüljön, szóval lehet erről majd akkor, akkor beszélhetünk erről."

A fenti felperesi kijelentés miatt hivatalból indított eljárásában az alperes 2009. szeptember 30. napján kelt EBH/1475/2009/6. számú határozatában megállapította, hogy a felperes roma kisebbséghez tartozó nőkkel, a nevezett két településen lakó várandós asszonyokkal, anyákkal szemben megsértette az egyenlő bánásmód követelményét és megvalósította a zaklatás tényállását az egyenlő bánásmódról és az esély egyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény (Ebtv.) 10.§ (1) bekezdése szerint. 

Az elsőfokú bíróság a felperesnek az alperesi határozat törvényességét vitató keresetét elutasította és megállapította, hogy a felperes kijelentése képviselő-testületi tag felszólalásához kapcsolódva alkalmas volt a két, nevesített településen élő, roma kisebbséghez tartozó nők emberi méltóságának megsértésére, a zaklatásra. Jogszerűnek fogadta el az eljárás hivatalból történő megindítását, és azt is, hogy a 357 roma kisebbséghez tartozó panaszos az ügyben bár nem volt kérelmező, ennek ellenére megillette őket a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 15.§-a alapján az ügyfél jogállása. Az elsőfokú bíróság a felperesi kereseti kifogása ellenére megállapította, hogy a felperes cselekménye az Ebtv. hatálya alá tartozott, mivel a felperes kijelentését hivatalos minőségében - polgármesterként, a települési önkormányzat "egyszemélyes szerveként", az önkormányzati jogok elsődleges letéteményeseként, a képviselő-testületet képviselni jogosult személyként - tette. Nem tulajdonított jelentőséget annak, hogy a felperes - illetve az általa képviselt képviselőtestület -, valamint a roma kisebbséghez tartozó nők között nem volt semmilyen felperesi tisztséggel összefüggő kapcsolat. Nem fogadta el a becsatolt ügyféllista adattartalmával kapcsolatos kifogásokat, és rámutatott arra, hogy két kivétellel a határozatok kézbesítését igazoló térti vevények visszaérkeztek, két esetben nem a címzett ismeretlen volta eredményezte a sikertelen kézbesítést. Indokoltnak találta a tanúk kihallgatását, figyelemmel arra, hogy az adott kisebbséget jól ismerő személyekként nyilatkozni tudtak arról, hogy a felperesi kijelentés hátterében van-e valós esemény. Hivatkozott arra is, hogy 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény 10. Cikke, valamint az Alkotmánybíróság 30/1992.(V.26.) AB számú és 96/2008.(VII.3.) AB számú határozata alapján egyértelmű, hogy a véleménynyilvánítás szabadságának korlátja lehet az emberi méltóság. A bíróság a felperes terhére értékelte azt is, hogy az állításait nem bizonyította. 

A jogerős ítélet ellen a felperes nyújtott be felülvizsgálati kérelmet, melyben a jogerős ítélet "megváltoztatását" és az alperes határozatának hatályon kívül helyezését kérte. Állította, hogy a jogerős ítélet sérti az Ebtv. 4. és 5.§-ában foglaltakat, tekintettel arra, hogy a felperesi magatartás és kijelentés megítélése nem esik a törvény hatálya alá, mert az ügyben regisztrált panaszosok egyike sem lakos, így velük nem áll jogviszonyban, a és panaszosok vonatkozásában nem minősül polgármesternek, azaz a helyi önkormányzat szervének. Utalt arra, hogy a Ket. 15.§ (1) bekezdését, valamint a 362/2004.(XII.26.) Korm. rendelet 6.§-át, illetőleg az Ebtv. 15.§ (1) bekezdés a) pontját, 20.§ (1) bekezdés b) pontját sérti az, hogy az aláírásgyűjtés módszerével beszerzett panaszosi címlista nem valós adatokat (ügyfeleket) tartalmaz; és által képviselt kisebbségi szervezetek a 357 személy képviseletére nem voltak jogosultak. Sérelmezte, hogy a 357 személy, mint ügyfél részére kézbesített határozatok költségét az alperes rá terhelte. Hivatkozott arra, hogy az eljárásban résztvevő szervezeteket nem illette meg az ügyféli jogállás. Álláspontja szerint a Ket. 53.§ (3) bekezdése alapján tanúként sem lehetett volna kihallgatni sem az , sem a cigány kisebbségi önkormányzat elnökét, sem pedig, a Egyesület elnökét, kihallgatásukat mellőzni kellett volna tekintettel arra, hogy a tanúk egyike sem volt jelen a kijelentés megtételekor, ők kizárólag a médiából értesültek annak megtörténtéről. Állította, hogy az Ebtv. 14.§ (1) bekezdés a) pontja és a Ket. 29.§ (1) és (2) bekezdése alapján a hatóságnak nem volt joga arra, hogy hivatalból eljárást indítson. Utalt arra is, hogy a kijelentésének nem volt megfélemlítő, megalázó, ellenséges, stb. hatása, így e magatartásával nem valósíthatta meg az Ebtv. 10. (1) bekezdése szerinti zaklatás tényállását, a kijelentés és annak hatása között nem volt ok-okozati összefüggés, nyilatkozatában semmilyen kisebbségre nem utalt, nem állított olyat, hogy roma származású terhes asszonyok bántalmazták magzatukat. Álláspontja szerint az alperes megsértette a Ket. 50.§ (1) bekezdésében foglalt tényfeltárási kötelezettségét és így hozta meg törvénysértő döntését. 

Az alperes felülvizsgálati ellenkérelmében a jogerős ítélet hatályban tartását kérte. Álláspontja szerint a tényállást kellő mértékben feltárta, okszerűen állapította meg, hogy a felperes, mint polgármester tett nyilatkozatot, és ezzel cselekménye az Ebtv. 4.§ b) pontja szerint a törvény hatálya alá tartozott. Hivatkozott arra, hogy a felperes magatartásával kétséget kizáróan megvalósította az Ebtv. 10.§ (1) bekezdésében meghatározott zaklatás tényállását. Álláspontja szerint a felülvizsgálati kérelemben hivatkozott eljárási szabályokat nem sértette meg, a jogszabályokat helyesen értelmezte és ez okból az elsőfokú bíróság ítélete törvényes és megalapozott. 

A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati kérelmet a Polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (Pp.) 274.§ (1) bekezdése alapján tárgyaláson kívül bírálta el, és a jogerős ítéletet a Pp. 275.§ (2) bekezdése alapján a felülvizsgálati kérelem keretei között vizsgálta.

A felperes felülvizsgálati kérelme alapos az alábbiak szerint.

A jogerős ítélet törvényessége szempontjából elsődleges kérdés az, hogy a felperesi magatartás az Ebtv. személyi-tárgyi hatálya alá tartozik-e, mivel a törvény személyi-tárgyi hatálya hiányában a közigazgatási eljárás egyéb szabályainak való megfelelőség - így a felülvizsgálati kérelem egyéb eljárási kifogásainak - vizsgálata szükségtelen.

Az Ebtv. az egyenlő bánásmód követelményével kapcsolatban arra törekszik, hogy a jogrendszer egésze tekintetében, általános jelleggel határozza meg az egyenlő bánásmód jogosultjait, kötelezetteit, valamint az egyenlő bánásmód követelményének tartalmát. Az Ebtv. emellett biztosítja azt is, hogy a jogsérelmet szenvedett személyek minden esetben megfelelő közigazgatási eljárás igénybevételével léphessenek fel a jogsértőkkel szemben.

Az Ebtv. 4-7. §-a rendelkezik a törvény személyi és egyben tárgyi hatályáról, az Ebtv. 4.§-a meghatározza azt a kötelezetti kört (személyi hatály), amelyek a működésük során (tárgyi hatály) keletkező jogviszonyokban kötelesek az egyenlő bánásmód követelményének megfelelni. Az egyenlő bánásmód követelménye a kötelezettektől azt kívánja meg, hogy tartózkodjanak minden olyan magatartástól, amely bizonyos tulajdonságaik alapján egyes személyek vagy személyek egyes csoportjaival szemben közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést, megtorlást, zaklatást vagy jogellenes elkülönítést eredményez. Alapvetően tehát az egyenlő bánásmód követelménye az egyik - kötelezetti - oldalon negatív kötelezettséget jelent: a kötelezettek nem sérthetik meg mások egyenlő emberi méltóságát. 

Az Ebtv. 4.§ b) pontja szerint az egyenlő bánásmód követelményét a helyi és kisebbségi önkormányzatok, ezek szervei jogviszonyaik létesítése során, jogviszonyaikban, eljárásaik és intézkedéseik során (a továbbiakban együtt: jogviszony) kötelesek megtartani.
Az Ebtv. 5. §-a alapján az egyenlő bánásmód követelményét a 4. §-ban foglaltakon túl az adott jogviszony tekintetében köteles megtartani, aki előre meg nem határozott személyek számára szerződés kötésére ajánlatot tesz vagy ajánlattételre felhív [a) pont], aki az ügyfélforgalom számára nyitva álló helyiségeiben szolgáltatást nyújt vagy árut forgalmaz [b) pont], az állami támogatás felhasználása során létrejövő jogviszonyai tekintetében az állami támogatásban részesülő egyéni vállalkozó, jogi személy, illetve jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet az állami támogatás igénybevételétől kezdődően mindaddig, amíg az állami támogatás felhasználását az arra jogosult szerv a rá vonatkozó szabályok szerint ellenőrizheti [c) pont], valamint a munkáltató a foglalkoztatási jogviszony, az utasításadásra jogosult személy a munkavégzésre irányuló egyéb jogviszony, illetve az ezekkel közvetlenül összefüggő jogviszonyok tekintetében [d) pont].

Az Ebtv. 4.§ b) pontja alapján vizsgálni kell a helyi önkormányzat, valamint szervei működésükkel kapcsolatos jogviszonyait, azaz azokat a jog által szabályozott társadalmi viszonyokat, amelyek e szervek tevékenységéhez kapcsolódnak, mivel a helyi önkormányzat és szervei (így a polgármester) is csak ezekben a jogviszonyaikban eljárva követhetik el az egyenlő bánásmód követelményének megsértését, és csak ezen kötelezettség elmulasztása esetén van lehetőség az Ebtv. szerinti marasztalásukra. Az önkormányzat és szerveinek működésével kapcsolatos jogviszonyára terjed ki a törvény hatálya, akár belső (önkormányzat és szervei közötti), akár külső (az önkormányzat és állampolgárai közötti) jogilag szabályozott relációról van szó.

Tekintettel arra, hogy a felperes város polgármestere, illetve város önkormányzata képviselő-testületének tagja az Ebtv. hatálya alá tartozó jogviszony fennállását a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.) rendelkezései alapján kellett volna elsődlegesen vizsgálni.

A községi, városi - települési - önkormányzatok alapvető feladata a helyi közszolgáltatások biztosítása, a helyi közügyekben a közhatalom gyakorlása. A települési önkormányzati feladatok körét az Ötv. 8.§ (1) bekezdése határozza meg, ezek közül az önkormányzat lakossági igény és anyagi lehetősége alapján maga határozza meg, melyeket milyen módon és mértékben lát el. Az Ötv. 8.§ (4) bekezdése határozza meg a kötelezően ellátandó feladatokat, itt nevesítve az egészséges ivóvízellátásról, az óvodai nevelésről, az általános iskolai oktatásról és nevelésről, az egészségügyi és a szociális alapellátásról, a közvilágításról való gondoskodást, a helyi közutak és a köztemető fenntartását; továbbá köteles biztosítani a nemzeti és az etnikai kisebbségek jogainak érvényesülését.

Az Ötv. 9. § (1) bekezdése alapján az önkormányzat jogi személy. Az önkormányzati feladat- és hatáskörök a képviselő-testületet illetik meg. A képviselő-testületet a polgármester képviseli. Az Ötv. 9.§ (2) bekezdése értelmében az önkormányzati feladatokat a képviselő-testület és szervei: a polgármester, a képviselő-testület bizottságai, a részönkormányzat testülete, a képviselő-testület hivatala látják el. A (3) bekezdés értelmében a képviselő-testület egyes hatásköreit - többek között - a polgármesterre átruházhatja. E hatáskör gyakorlásához utasítást adhat, e hatáskört visszavonhatja. 

Az Ötv. 32.§-a szerint a polgármester tagja a képviselő-testületnek, a képviselő-testület határozatképessége, döntéshozatala, működése szempontjából települési képviselőnek tekintendő. Az Ötv. 35.§ (1) szerint a polgármester az önkormányzati, valamint az államigazgatási feladatait, hatásköreit [7. § (1) és (2) bek.] a képviselő-testület hivatalának közreműködésével látja el.

A fentiekből következik, hogy a felperes, mint polgármester (és úgyis, mint a képviselő-testület tagja, és települési képviselőnek minősülő személy) kizárólag az önkormányzati, illetőleg államigazgatási feladatai körében eljárva kerülhet olyan kapcsolatba meghatározott személyekkel, akik tekintetében köteles az egyenlő bánásmód követelményének betartására. A felperesnek, mint az önkormányzati feladatokat ellátó képviselő-testület szervének nincs olyan feladata, sem hatósági jogköre, amely a és panaszosokat érintené, ezek a személyek és a felperes között ezért nem jött létre jogilag szabályozott társadalmi viszony, azaz jogviszony. Figyelemmel arra, hogy a felperes a nyilatkozatát nem feladat- és hatáskörében eljárva tette meg, a felperesnek a és nőkre vonatkozó nyilatkozata az Ebtv. hatálya alá nem tartozott.

Hasonló módon nem, mint képviselőtestületi tag, hanem mint magánember tette meg azokat a személyeskedő jellegű általánosításait, amelyekre a felperes - ugyan csak, mint magánember - a kifogásolt, hallomáson alapuló állításaival reagált. 

A perbeli esetben a felperes nyilatkozataiért az általa képviselt önkormányzat felelőssége sem állapítható meg, mert a képviselőtestületi tagok feladatkörébe nem tartozó nyilatkozataiért a képviselt önkormányzat nem felelhet.

A felperesi magatartás Ebtv. hatálya alá tarozásának hiányában a jogsértést megállapító határozatot tévesen törvényesnek minősítő jogerős ítéletet a Legfelsőbb Bíróság a Pp. 275.§ (4) bekezdése, míg a fenti okokból jogszabálysértő alperesi határozatot a Pp. 339.§ (1) bekezdése alapján helyezte hatályon kívül.

A pernyertes felperes elsőfokú és felülvizsgálati eljárásban felmerült költségeinek megfizetésére az alperes a Pp. 270.§ (1) bekezdése folytán alkalmazandó Pp. 78.§ (1) bekezdése alapján köteles. A jogi képviselővel eljáró felperes részére megállapított perköltség összegét a per során kifejtett ügyvédi munka arányában és a 32/2003(VIII.22.) IM rendelet 3.§ (3) bekezdése alapján határozta meg a Legfelsőbb Bíróság.

A tárgyi illetékfeljegyzési jog folytán le nem rótt kereseti és felülvizsgálati illetéket a pervesztes alperes személyes illetékmentessége folytán az állam viseli a 6/1986.(VI.26.) IM rendelet 14.§-a alapján.

Budapest, 2011. március 16.

Dr. Kaszainé dr. Mezey Katalin sk. a tanács elnöke,      Dr. Tóth Kincső sk. előadó bíró, Dr. Kalas Tibor sk. bíró