Bfv.II.317/2007/5.szám

A Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága Budapesten, a 2007. évi november hó 8. napján tartott nyilvános ülésen meghozta a következő

v é g z é s t:

A több ember halálát okozó ittas járművezetés bűntette miatt a terhelt ellen folyamatban volt büntetőügyben a terhelt és védője által benyújtott felülvizsgálati indítvány elbírálása során a Gyulai Városi Bíróság 8.B.32/2006/96. számú ítéletét és a Békés Megyei Bíróság 1.Bf.356/2006/6. számú ítéletét hatályában fenntartja.

E végzés ellen fellebbezésnek nincs helye, s ebben az ügyben sem az indítvány előterjesztője, sem azonos tartalommal más jogosult újabb felülvizsgálati indítványt nem nyújthat be.

I n d o k o l á s

A Gyulai Városi Bíróság a 2006. június 23. napján kihirdetett 8.B.32/2006/96. számú ítéletével a terheltet bűnösnek mondta ki több ember halálát okozó ittas járművezetés bűntettében. Ezért őt 7 év börtönre, mellékbüntetésül a közügyek gyakorlásától és a közúti járművezetéstől 6-6 év eltiltásra ítélte. Rendelkezett a bűnjelekről, az előzetes fogva tartás beszámításáról és a bűnügyi költségek viseléséről. 

A megállapított tényállás lényege a következő:

A terhelt 1994-től „B", 1999-től „C" kategóriára érvényes vezetői engedéllyel rendelkezik. Megszerzése óta mindkét járműkategóriára vonatkozóan napi rendszerességgel több 100.000 kilométert vezetett. 

1996-ban ittas járművezetés vétsége miatt pénzbüntetésre, 1999-ben ugyancsak ittas járművezetés vétsége miatt pénzbüntetésre és közúti járművezetéstől eltiltásra ítélték.

Két éven belül közlekedési szabálysértésért is két ízben bírságolták. 2004-ben a közúti közlekedési igazgatási szabályok megsértésének szabálysértése és más szabálysértések miatt pénzbírsággal, 2005-ben ittas vezetés, elsőbbség szabályainak megsértése és más szabálysértés miatt pénzbírsággal és közúti járművezetéstől eltiltással sújtották. 

2005. április 23-án a terhelt a délelőtti, déli órákban szeszes italt fogyasztott, majd ezt követően vett részt a BMW 528.i.A. típusú személygépkocsival a közúti forgalomban. Társaságában Békésről, a Frédi-Béni Sörözőből délután fél három után Nagyszénásra, a futballmérkőzésre indult.

A 47. számú főúton Békéscsabára, majd tovább, Csorvás irányába közlekedett. Haladása közben a fürjesi laktanyánál lévő balra ívelő kanyarból kiérve észlelte, hogy előtte, vele azonos irányban több gépjármű is halad. 14 óra 55 perc körül a 137 km útszelvényben 140-145 km/h sebességgel haladva utolérte az előtte, vele azonos irányban körülbelül 80 km/h sebességgel közlekedő személygépkocsit, mely előtt további két ismeretlen rendszámú személygépkocsi közlekedett. E gépjárművek közel hasonló - a megengedett legnagyobb 90 km/h sebességet meg nem haladó sebességgel - egymás között normál követési távolsággal haladtak.

A 47. számú főút 137 km szelvényénél Békéscsaba és Telekgerendás között, a Békéscsaba, Fürjes tanya 507. számú ingatlan előtti útszakasz egyenes vonalvezetésű. Az úttest kétirányú, osztatlan. Az azonos irányú forgalom számára 1-1 sáv biztosított, amelyek egymástól terelővonallal vannak elválasztva. Az út teljes szélessége 7,0 méter. Az úttest szélei kiemelt útszegéllyel nincsenek ellátva. Az úttest mellett, a gépkocsik menetiránya szerinti jobb oldalon 1,3 méter széles útpadka, 4,5 méter széles, fűvel borított vízelvezető árok, amellett szántóföld található. A menetirány szerinti bal oldalon 1,3 méter széles füves útpadka, 1,6 méter széles fűvel borított lejtő, 8,6 méter széles, fűvel borított nyári út helyezkedik el. A nyári út mellett, az úttesttől balra, a Békéscsaba, Fürjes tanya 507. számú ingatlan átlátható drótfonat kerítése húzódik. Az ingatlanhoz egy kétnyomos földút vezet. Az útszakaszon a megengedett legnagyobb sebesség 90 km/h.

Ekkor derült, napsütéses, fátyolfelhős idő volt. Az egyenetlen, repedezett, foltozott, nyomvályús aszfalt burkolatú úttest felülete száraz és szennyeződésmentes volt. 

A négy tagból álló gépkocsisor legelején a sértett közlekedett a Ford Escort Club 1.3 típusú személygépkocsit vezetve a későbbi ütközés előtti 4-5 secundumban kb. 60 km/h sebességgel, mivel a Fürjes tanya 507. számú ingatlanhoz kívánt balra bekanyarodni. Úti céljához közeledve a gépjármű sebességét folyamatosan csökkentette. A terelővonalhoz behúzódott és irányjelzés alkalmazásával jelezte balra kanyarodási szándékát. 

E személygépkocsi jobb első ülésén a járművezető édesapja, a jobb hátsó ülésen rögzített biztonsági gyermekülésben a vezető gyermeke, míg a bal hátsó ülésen édesanyja, foglalt helyet. Közülük bizonyítottan a járművezető és a gyermek volt biztonsági övvel bekötve. 

A terhelt az általa vezetett személygépkocsival utolérve a négy személygépkocsiból álló gépkocsisor utolsó tagját, 140-145 km/h sebességgel annak előzésébe kezdett. A menetiránya szerinti bal oldali forgalmi sávba áttérve észlelte a több járműből álló gépkocsisort, melynek legelső tagja a mögötte haladóktól beljebb, a felezővonal környékén közlekedett, és azok folyamatos előzését határozta el. Ittassága miatt ezzel a jelentős sebességgel annak ellenére balról kezdte meg legalább 156 km/h sebességgel a sértett által vezetett gépkocsi előzését, hogy a sértett közlekedési szándékát irányjelző használatával, a forgalmi irányt elválasztó sávhoz történő besorolásával jelezte. 

Amikor a sértett a gépkocsijával a kapubejáró vonalához ért, 20 km/h sebességgel úgy kezdte meg a balra kanyarodást, hogy annak közvetlen megkezdése előtt nem győződött meg a mögöttes forgalomról, arról, hogy időközben járművének előzését nem kezdték-e meg. Figyelmét az úttest szintjéhez képest lejjebb elhelyezkedő egyenetlen, gödrös, kapubejáróra történő balra kanyarodásra és a kapuban álló, azt éppen nyitni szándékozó testvérére összpontosította. 

A teljes terjedelmével a bal oldali forgalmi sávban lévő terhelt által vezetett személygépkocsi a sértett által vezetett kanyarodó gépkocsi vonalához képest 70-75 méterre volt a jármű elejével akkor, amikor a kormánykerék elmozdulása megtörtént, míg a későbbi ütközési helytől 80-90 méterre. 

A terhelt által vezetett gépjármű sebessége alkalmas volt a sértett megtévesztésére, mivel korábban a balra bekanyarodáshoz történő felkészüléskor a mögöttes forgalom ellenőrzésekor a terhelt által vezetett személygépkocsi még igen távoli járműnek minősült, melynek látványa nem kelthetett valóságos veszélyérzetet. 

A kanyarodás tényleges megkezdésekor a közöttük lévő távolságot egy megengedett sebességgel közlekedő jármű közel 1,5 secundummal több idő alatt tette volna meg, mint a terhelt által megválasztott sebességgel. 

A terhelt azonban a sértett gépjármű behaladását 65-70 méterről, 1,5 secundummal az ütközés előtt észlelte. Ekkor késedelem nélkül fékezéssel és jobbra kormányzással reagált, azonban az ütközést elkerülni nem tudta, mivel az általa megválasztott sebességhez tartozó féktávolság vészfékezés mellett 174-189 méter, lassító fékezés mellett 320-350 méter volt. Ugyanakkor, amennyiben a megengedett 90 km/h sebességgel halad, úgy 65 méter, illetve lassítva 110-120 méter távolságra lett volna szüksége a gépkocsi megállításához. 

Ezért a terhelt által vezetett személygépkocsi bal első része a felezővonal mellett 10-15 fokos szögben jobbra, 145-159 km/h sebességgel ütközött, az út vonalvezetéséhez képest 45 fokos szöghelyzetben már az út bal széléhez közel, 20 km/h sebességgel kanyarodó Szpisjákné Kolarovszki Tünde által vezetett gépkocsi bal hátsó lámpájának. 

Az ütközés következtében a sértett által vezetett személygépkocsi az úttestről balra csapódva lehaladt, a terhelt gépkocsija sodródva továbbhaladt az úttesten, majd annak menetirány szerinti jobb oldalán lehaladt a füves útpadkára, az útárokba és ott többször megpördülve a fának ütközve állt meg. 

A baleset következtében a 22 hónapos, a 62 éves és a 48 éves sértett súlyos, az élettel összeegyeztethetetlen sérülések elszenvedése folytán a helyszínen meghalt. 

A sértett, a terhelt, valamint ez utóbbi gépkocsijában utazó egyik sértett nyolc napon túl gyógyuló, míg a másik kettő sértett nyolc napon belül gyógyuló sérüléseket szenvedett el. 

A terhelt vérében a cselekmény elkövetésének az időpontjában 1,77 ezrelék alkohol volt, amely közepes fokú alkoholos befolyásoltságot eredményezett. 

A sértett által vezetett személygépkocsiban utazó személyeket az ütközéskor olyan nagyarányú igénybevétel érte, amellyel szemben a biztonsági öv érdemi védelmet nem képes nyújtani, így a biztonsági öv használatának a sérültek esetében nem volt szerepe. 

A jogi indokolás körében kifejtette az elsőfokú bíróság, hogy a veszélyhelyzetet a sértett idézte elő azzal, hogy a balra kanyarodást megkezdte és ezzel akadályt képezett a bal oldali forgalmi sávban közlekedő, a terhelt által vezetett személygépkocsinak, mivel az ekkor már a menetiránya szerinti bal oldali sávban haladt. A három gépkocsi melletti elhaladás ugyanis közel 100 méter úton lehetséges. 

A veszélyhelyzet észlelésekor a terhelt az általa megválasztott sebesség miatt már féktávolságon belül haladt. Ugyanakkor a sértett által vezetett gépkocsi közlekedési helyzetét, befelé húzódását, irányjelzését féktávolságon kívül is felismerhette volna. Mindezt ittassága miatti sebességtúllépés miatt nem észlelte, ugyanis az általa megválasztott sebességgel 1 másodperc alatt több, mint 43 méter távolságot tett meg. Így sebessége a sértett tekintetében alkalmas volt a megtévesztésre. 

A BMW személygépkocsi igen jó, a Ford Escort személygépkocsi jó műszaki állapotban volt. Nem állt fenn olyan műszaki hiba, vagy más elháríthatatlan külső ok, amely a baleset bekövetkezéséhez vezetett volna. 

A sértett által vezetett jármű mozgása, a lassítás és a kanyarodási folyamat, valamint az elért sebesség alapján az állapítható meg, hogy a személygépkocsi fokozatos lassítással érte el az ütközési sebességét. A lassítás a baleset előtti 5-6 secundummal indulhatott meg és a sértett által vezetett jármű mögött haladó járművek is véleményezhető módon lassítottak, miközben a közöttük lévő távolság kissé csökkenhetett. A sértett által vezetett személygépkocsi kanyarodó mozgása a baleset előtt kb. 1,5-2,0 secundummal kezdődhetett, mely mozgás a terhelt számára az ütközés előtt kb. 1,0-1,5 secundum időben volt felismerhető. 

Mivel a terhelt szeszes italtól befolyásolt állapotban gépjárművet vezetett, megszegte a KRESZ 4. §-a (1) bekezdésének c) pontjában foglalt rendelkezést. Ugyancsak megszegte a KRESZ 26. §-a (1) bekezdésének a) pontjában foglaltakat, mely szerint személygépkocsival lakott területen kívül egyéb úton legfeljebb 90 km/h sebességgel szabad közlekedni. Megsértette továbbá a KRESZ 34. §-a (4) bekezdésének a) pontját, amely azt tartalmazza, hogy csak jobbról szabad előzni azt a járművet, amely a balra kanyarodási szándékot irányjelzéssel jelzi és az úttesten a 31. § (1) vagy (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően helyezkedik el. A KRESZ 31. §-ának (1) bekezdése szerint az útkereszteződésben másik útra bekanyarodni szándékozó vezető a járművel … balra kanyarodás esetében az úttest felezővonala mellé, illetőleg osztott pályás és egyirányú forgalmi úton az úttest bal szélére köteles - az útkereszteződés előtt kellő távolságban - besorolni. A bekanyarodási szándékot irányjelzéssel jelezni kell [29. § (2) bekezdés].

A terhelt a szeszes ital fogyasztáson túlmenően egyéb speciális közlekedési szabályokat is megszegett és ezekkel a szabályszegésekkel okozati összefüggésben következett be a halálos eredményű baleset. A KRESZ speciális szabályainak a megszegése a terhelt alkoholos befolyásoltságára vezethető vissza. Szeszes ital hatása alatti vezetés közben  gépjárművét az adott útszakaszra megengedett legnagyobb 90 km/h sebesség helyett legalább 156 km/h sebességgel vezette. Felelőtlen közlekedési szabályszegő magatartásának a tanúsításában kiemelkedő szerepe volt az alkoholos befolyásoltságának. 

E KRESZ szabályszegésekkel okozati összefüggésben következett be a baleset. A baleset során elszenvedett sérülések és a sértettek halála között is közvetlen ok-okozati összefüggés áll fenn. E kettős okozati összefüggésre figyelemmel a városi bíróság a terheltet - a vádirattal egyezően - bűnösnek mondta ki a Btk. 188. §-ának (1) bekezdésében meghatározott, a (2) bekezdés d) pontja szerint minősülő és büntetendő több ember halálát okozó ittas járművezetés bűntettében. 

Megállapította egyúttal, hogy a sértett megszegte a KRESZ 31. §-ának (6) bekezdésében foglaltakat, mely szerint a balra kanyarodó jármű vezetője párhuzamos közlekedésre nem alkalmas úton a bekanyarodást akkor hajthatja végre, ha meggyőződött arról is, hogy balról járművének előzését vagy kikerülését másik jármű nem kezdte meg. 

Végül az elsőfokú bíróság megindokolta ítéletének egyéb rendelkezéseit is. 

A városi bíróság ítélete ellen az ügyész a terhelt terhére, a büntetések súlyosítása érdekében, a terhelt és védője pedig elsősorban felmentésért, másodlagosan téves jogi minősítés miatt és enyhítésért, harmadlagosan az ítélet hatályon kívül helyezése végett, s végül a büntetés enyhítése érdekében jelentett be fellebbezést. 

A Békés Megyei Bíróság, mint másodfokú bíróság a 2006. november 9. napján megtartott nyilvános ülésen meghozott 1.Bf.356/2006/6. számú ítéletével a Gyulai Városi Bíróság ítéletét megváltoztatta akként, hogy a közúti járművezetéstől eltiltást végleges hatályú közúti járművezetéstől eltiltásra súlyosította. Egyebekben az elsőfokú ítéletet helybenhagyta. 

A másodfokú bíróság a tényállást az iratok tartalma és helyes ténybeli következtetés alapján kiegészítette, illetve helyesbítette. 

Mellőzte azt a megállapítást, hogy a terhelt „140-145 km/h sebességgel haladva" érte utol a vele azonos irányban körülbelül 80 km/h sebességgel közlekedő gépkocsit, mert a terheltnek az előzés megkezdése előtti haladási sebességére vonatkozó adat az eljárásban nem állt rendelkezésre. 

A balra kanyarodás tényleges megkezdésekor és nem a kormánykerék elmozdulásának a megtörténtekor volt a bal oldali forgalmi sávban lévő, a terhelt által vezetett személygépkocsi a sértett által vezetett személygépkocsi vonalához képest kerekítve 70-75 méterre, illetve a későbbi ütközési helytől 80-90 méterre. 

Mellőzte azt a megállapítást, hogy „a terhelt által vezetett gépjármű sebessége alkalmas volt a sértett megtévesztésére, mivel a korábbi balra bekanyarodáshoz történő felkészüléskor a mögöttes forgalom ellenőrzésekor a terhelt által vezetett személygépkocsi még igen távoli járműnek minősült, melynek látványa nem kelthetett valóságos veszélyérzetet". A sértetti vallomás szerint ugyanis a sértett a balra kanyarodásra felkészüléskor, majd a balra kanyarodás tényleges megkezdésekor sem látott semmilyen járművet maga mögött, annak ellenére, hogy a balra kanyarodás tényleges megkezdésekor az aggálytalan szakvélemény szerint a terhelt által vezetett személygépkocsi 70-75 méterre volt mögötte, amelyet feltétlenül észlelnie kellett volna. 

Az elsőfokú bíróság helytállóan állapította meg a tényállásban azt, hogy a sértett „úgy kezdte meg a balra kanyarodást, hogy annak közvetlen megkezdése előtt nem győződött meg a mögöttes forgalomról, arról, hogy időközben járművének előzését nem kezdték-e meg". Ezért a terhelt részéről - a sértetti meggyőződési kötelezettség nem teljesítése, az észlelés teljes hiánya miatt - megtévesztésről sem lehetett szó. 

Mellőzte annak a megállapítását, hogy a terhelt a sértett gépjármű behaladásának az észlelésekor késedelem nélküli fékezéssel reagált. 

Kiegészítette a tényállást azzal, hogy  a terhelt számára a sértett irányjelzése a baleset előtt 3,5-4,5 secundum időben már reálisan észlelhető volt, így a közlekedési helyzetre vonatkoztatva 2-3 secundum észlelési késedelme mutatható ki. A másodfokú bíróság ezt a terhelt személygépkocsijában utazó tanúk vallomására, valamint a szakértő véleményére alapozta. A másodfokú bíróság szerint az elsőfokú bíróság helyesen tette azt a megállapítást, mely szerint a sértett úgy kezdte meg a balra kanyarodást, hogy a terelővonalhoz húzódott, sebességét folyamatosan csökkentve és irányjelzést is alkalmazott, amelyet a terhelt nem észlelt. 

A járműsor folyamatos előzése során annak minden tagjával kapcsolatban meg kell győződni az előzés feltételeinek a meglétéről. A terhelt egy „legalább három gépjárműből" (az irányadó tényállás szerint, amelyet a másodfokú bíróság nem érintett, ténylegesen négy személygépkocsiból) álló járműsort előzött, amelynek elején a sértett által vezetett személygépkocsi haladt. Amikor az előzést elhatározta, nem látta a gépjárműsor elején haladó, a sértett által vezetett gépkocsit, így az ő vonatkozásában nem is tudott meggyőződni arról, hogy fennállnak-e az előzés feltételei. Ezért elvetette azt a védői hivatkozást, hogy a terhelt szabályosan kezdte meg az előzést, és szabályosan vette az ún. „előzési pozíciót". Figyelemmel arra, hogy az előzési szabályokat megszegve hajtotta végre az előzést, így - a védői hivatkozással ellentétben - elsőbbségi helyzete nem állapítható meg.

A terhelt 2-3 secundum észlelési késedelme ugyancsak az ő alkoholos befolyásoltságára vezethető vissza. 

Mindezek alapján helyesen állapította meg bűnösségét az elsőfokú bíróság és a cselekmény jogi minősítése is törvényes. A terhelt közlekedési előéletére, a jelen ügy tárgyát képező cselekmény elkövetési körülményeire, a tárgyi súlyára, a többszörös tudatos és kirívóan súlyos közlekedési szabályszegésekre tekintettel úgy találta, hogy a terhelt részvétele a közlekedésben a közlekedés többi résztvevőjére potenciális veszélyt jelent, ezért a közúti járművezetéstől eltiltást végleges hatályú eltiltásra súlyosította. 

A bíróság jogerős ügydöntő határozata ellen a terhelt és védője nyújtott be felülvizsgálati indítványt - a Be. 416. §-a (1) bekezdésének b) pontja alapján - arra hivatkozással, hogy a terhelt terhére rótt bűncselekmény törvénysértő minősítése miatt törvénysértő büntetés kiszabására került sor. Az irányadó tényállás alapján ugyanis terhére legfeljebb a Btk. 188. §-ának (1) bekezdésében meghatározott ittas járművezetés vétsége állapítható meg, amely miatt a jogerős ítéletben megállapított tartamú végrehajtandó börtön kiszabására nem kerülhetett volna sor. 

Az indítványozó szerint a jogerős ügydöntő határozatban a bíróság tévesen ítélte meg és alkalmazta a KRESZ rendelkezéseit. A terhelt cselekményének a megítélése szempontjából ugyanis nem a KRESZ 34. §-ának (4) bekezdése irányadó. Az előzésbe kezdő és a hátulról már az előzést végrehajtó járművek relációjában ugyanis kizárólag a KRESZ 29. § (1) bekezdésének a rendelkezéseinek van jelentősége. Ebből következik, hogy az előzésben lévő jármű vezetője elsőbbségi pozícióban van.

A BH 1994/469. számú döntés szerint „az előzés megkezdésének azt a helyzetet kell tekinteni, amikor az előzést végrehajtó az irányváltoztatási szabály megtartásával az előzendő jármű mögül kihúzódott az úttestnek arra a szélére, amelyben az előzést végrehajtja és az előzendő járművet annyira megközelítette, hogy annak esetleges irányváltoztatása már ténylegesen zavarná az előzést végrehajtót".

A terhelt ezt a pozíciót már felvette, a sértetti manőver előtt már előzési pozícióban volt, tehát elsőbbségi helyzetbe került. Ehhez képest a sértetti gépjármű irányváltoztatása nemcsak, hogy zavarta, de kifejezetten akadályozta a terheltet a közlekedésben. 

Az irányadó tényállás szerint az előzésben lévő terhelti gépjármű megállásához mindenképpen (tehát a megengedett sebességgel haladás mellett is) vészfékezést kellett volna alkalmazni, márpedig vészfékezésre kényszeríteni elsőbbségi pozícióban lévő járművet nem lehet. Ennél fogva a terhelt nem vitásan kimutatható jelentős sebességtúllépésének büntetőjogi jelentősége nincs. 

Márpedig a sebességtúllépésnek csak abban az esetben lehet a bűncselekményben közreható jelentőséget tulajdonítani, ha az elsőbbségadásra kötelezettet megtévesztette, vagy az észlelhetőséget befolyásolta. A sebességnek ugyanis ténylegesen meg kell tévesztenie az elsőbbség adására kötelezettet, vagy objektíve ki kell zárni a jogosult közlekedésének az észlelését. 

A baleset kizárólagos oka, hogy a sértett a balra kanyarodás során nem tett eleget meggyőződési kötelezettségének.

A Legfőbb Ügyészség a BF.1034/2007. számú átiratában a felülvizsgálati indítványt alaptalannak tartotta és a megtámadott határozat hatályában fenntartását indítványozta. 

Álláspontja  szerint  a  terhelt - a védelmi okfejtéssel szemben - a KRESZ 34. §-a (4) bekezdésének a) pontjában, valamint a 26. §-a (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott közlekedési előírásokat megsértette, s e szabályszegések a baleset bekövetkezésével okozati összefüggésben állnak. A terhelt által megvalósított és a balesettel okozati kapcsolatban álló többszörös, durva szabályszegések, valamint a terhelt terhére rótt 2-3 másodperces észlelési késedelem alapján az is kétséget kizáróan megállapítható, hogy a terhelt közepes fokú alkoholos befolyásoltsága is közrehatott a baleset bekövetkezésében. 

A Legfelsőbb Bíróság a Be. 420. §-ának (1) bekezdése és a Be. 424. §-ának (1) bekezdése alapján nyilvános ülést tartott, melyen a terhelt és a védő a felülvizsgálati indítványban foglaltakat fenntartotta.

A védő ismételten rámutatott arra, hogy a veszélyhelyzetet a sértett idézte elő, és a sértetti meggyőződési kötelezettség nem teljesítése miatt nem állapítható meg a terhelt terhére a megtévesztő sebességtúllépés sem.

A következetes ítélkezési gyakorlat szerint (lásd BH 1981/488.) azért nem lehet büntetőjogi felelősséget megállapítani, ha a terhelt a veszélyhelyzet elhárítására nem a megfelelő elhárító tevékenységet választotta. 

Megismételte, hogy a terhelt már előzési pozícióban volt. Megengedett sebesség mellett sem tudott volna még vészfékezéssel sem megállni, és egyébként sem lehet senkit vészfékezésre kényszeríteni. A Legfelsőbb Bíróság a BH 2007/74. szám alatt közzétett döntésében is rámutatott arra, hogy nem állapítható meg a megengedett legnagyobb sebességet túllépő elsőbbségre jogosult büntetőjogi felelőssége, ha a megengedett legnagyobb sebességgel haladás esetén is csupán vészfékezés alkalmazásával kerülhette volna el a balesetet. 

A legfőbb ügyész képviselője a nyilvános ülésen az írásbeli átiratában foglaltakat fenntartotta. Rámutatott arra, hogy a bíróságok a baleseti veszélyhelyzet a terhelt által történt tényleges észlelésének az időpontjához képest tettek megállapításokat, a 2-3 másodperces észlelési késedelem azonban módosítja a baleseti veszélyhelyzet értékelését. A baleset azonban még a tényleges észleléshez képest is elkerülhető lett volna a megengedett sebesség mellett. Lassító fékezéssel is elkerülhette volna a terhelt a balesetet, és a 6/1998. BJE döntés szerint nem zárható ki a jogosulti pozícióban lévő járművezető felelőssége, ha lassító fékezéssel elkerülhette volna a balesetet. 

A sértett szabályosan vette fel a balra kanyarodását előkészítő helyzetét. Ekkor az elsőbbségi pozícióban levő terhelt az előzést nem folytathatta volna. A terhelt gondatlansága ezen a ponton érhető tetten. 

A sértett is szabályt szegett, ez azonban nem volt elsődleges oka a balesetnek, csupán mint az okozati összefüggést meg nem szakító együttható ok (concausa) értékelhető. 

Arra pedig helytelenül hivatkozott ebben az ügyben a védő, hogy helytelen elhárító magatartás választása esetén a büntetőjogi felelősség nem állapítható meg, mert a terhelt, amikor - egyébként késedelmesen - ténylegesen észlelte a baleseti veszélyhelyzetet, már cselekvési késedelem nélkül és optimálisan cselekedett fékezéssel és a jármű jobbra kormányzásával. 

A felülvizsgálati indítvány mindezekre figyelemmel alaptalan, ezért a legfőbb ügyész képviselője a megtámadott határozatok hatályában fenntartását indítványozta. 

A terhelt a nyilvános ülésen előadta, hogy a tragikus következményekkel járó baleset egész életére kihatóan megrendítette. Nem vitatja, hogy ittasan vezetett, de a balesetet a sértett gépkocsi vezetője okozta.

A Legfelsőbb Bíróság a felülvizsgálati indítvánnyal támadott ítéletet az irányadó tényállás alapulvétele mellett egyrészt az indítványban megjelölt - a Be. 416. §-a (1) bekezdésének b) pontjában foglalt - okból, másrészt - a Be. 416. §-a (1) bekezdésének c) pontjában foglalt abszolút eljárásjogi felülvizsgálati okok tekintetében - hivatalból [Be. 423. § (4)-(5) bekezdés] vizsgálta felül. 

Ennek során a felülvizsgálati indítványt alaptalannak találta.

A terhelt büntetőjogi felelősségének az eldöntésénél annak van jelentősége, hogy követett-e el a terhelt közlekedési szabályszegést, és ezzel a közvetlen baleseti veszélyhelyzetet ő idézte-e elő, avagy a balesetet kizárólag a sértett okozta. A Legfelsőbb Bíróság ezért először azt vizsgálta, hogy a terhelt az előzést szabályosan kezdte-e meg, és ebből fakadóan - amint arra a védő hivatkozott - ő volt-e elsőbbségi helyzetben.

A védő a terhelt cselekményét és a baleseti veszélyhelyzetet a KRESZ szabályok megtartásával előzésben lévő terhelti gépjármű helyzetéből ítélte meg. A Legfelsőbb Bíróság ettől eltérő álláspontja szerint azonban a terhelt eleve szabálytalanul kezdte meg az előzést.

Az irányadó tényállás szerint a terhelt a későbbi ütközés előtt 4-5 másodperccel - eltérő (gyorsításra utaló) adat hiányában a sértetti jármű előzésének megkezdésével azonos, legalább 156 km/óra - sebességgel haladva érte utol a négy tagból álló járműsort, és kezdett lendületből annak előzésébe. Az előzendő járműsor utolsó tagja ekkor kb. 80 km/óra sebességgel közlekedett. A járműsor első tagjának a sebessége mintegy 60 km/óra volt, és már folyamatosan csökkent. A sértett, az elől haladó gépjármű vezetője ugyanis irányjelzővel már korábban jelezte balra kanyarodási szándékát, és a jármű sebességének a folyamatos csökkentésével egyidejűleg az úttest felezővonalához húzódott. 

Az előzés megkezdésekor, a bal oldali sávba történő áttérés, illetve besorolás pillanatában a terheltnek nyomban látnia kellett (volna) - amint valamennyi utastársa látta is -, hogy az előtte haladó négy járműből álló járműsor első tagja balra, a felezővonal mellé húzódott, és balra kanyarodási szándékát irányjelzővel jelezte. 

Ebben a helyzetben a KRESZ 34. §-a (4) bekezdésének a) pontjában foglalt szabály megszegésével annak ellenére kezdte meg változatlan, mintegy 156 km/óra sebességgel - a járműsor sebességének mintegy a kétszeresével - az egész járműsor előzését, hogy a sértett a balra kanyarodását irányjelzővel már korábban és folyamatosan jelezte, ez a terhelt által vezetett gépjárműből is jól észlelhető volt, a sértett a járművével szabályosan a felezővonal mellé húzódott és sebességét folyamatosan csökkentette. Az ilyen járművet ugyanis a KRESZ hivatkozott szabálya szerint csak jobbról szabad előzni, erre azonban a járműsorban közlekedő járművek sebességére és folyamatosan csökkenő követési távolságára figyelemmel nem volt lehetősége. 

A terhelt az előzés megkezdését megelőzően nem győződött meg arról, hogy az előzés befejezése után járművével a megelőzendő jármű elé, annak zavarása nélkül vissza tud-e térni [KRESZ 34. § (1) bekezdésének e) pontja]. Ezt a lehetőséget nem is mérlegelte. Fel sem merült benne, hogy a járműsor legelején haladó, a sértett által vezetett járművet - a KRESZ 34. §-a (4) bekezdésének a) pontjában foglalt szabálynak megfelelően - csak jobbról előzheti meg. Csak jóval később, mintegy az előzés megkezdését követő 2-3 másodperc elteltével, ilyen észlelési késedelemmel, s már a baleset elhárítása során döntött akként, hogy a sértett által vezetett gépjárművet jobbról előzi meg. 

Az előzés megkezdésekor a terheltnek azonnal látnia, észlelnie kellett volna, hogy a járműsor első két tagjának a megelőzésére közvetlen veszélyhelyzet előidézése nélkül nincs lehetősége. Ennek ellenére az egész járműsor előzését megkezdte, és az ütközésig folytatta. Márpedig a következetes ítélkezési gyakorlat szerint a járműoszlop folyamatos előzése esetén az előzés feltételeit mindenegyes előzendő járművel kapcsolatban vizsgálni kell, illetve meg kell tartani. 

A Legfelsőbb Bíróság álláspontja szerint tehát a terhelt a sértett előzését egyáltalán nem kezdhette volna meg. A KRESZ szabályainak a megszegésével megkezdett előzés közvetlen baleseti veszélyhelyzetet idézett elő. A KRESZ 34. §-a (4) bekezdésében foglalt szabály megszegése és a bekövetkezett baleset között közvetlen okozati összefüggés állapítható meg. A szabálytalan előzés hiányában a baleset nem következett volna be.

A Legfelsőbb Bíróság mindemellett megállapította azt is, hogy nem csupán az előzésre vonatkozó szabályok megszegése, de a terhelt jelentős sebességtúllépése is közvetlen okozati összefüggésben áll a bekövetkezett balesettel. 

Az irányadó tényállás szerint az előzés megkezdésekor a terhelt olyan (legalább 156 km/óra) sebességgel haladt, amely mellett a veszélyhelyzet észlelhetőségének a pillanatában is legfeljebb azonnali késedelem nélküli vészfékezéssel tudta volna elkerülni a későbbi ütközést, mert ekkor az általa megválasztott sebességhez kapcsolódó fékút 174-189 méter lett volna. 

Az előzési sebesség szabálytalan megválasztása, a KRESZ 26. §-a (1) bekezdésének a) pontjában megállapított 90 km/óra sebesség jelentős túllépése tehát önmagában közvetlen baleseti veszélyhelyzetet teremtett. Akkor és olyan sebességgel kezdte meg az előzést, amelynél már nem volt lehetősége sem arra, hogy amennyiben az előzés feltételeinek a hiányát észlelné, úgy az előtte közlekedő járművek veszélyeztetése, közvetlen baleseti veszélyhelyzet előidézése nélkül visszatérjen, vagy a járműsor egyes tagjainak az előzését követően a járműsorban haladó járművek közé visszasoroljon. Az ittas állapotára visszavezethető abszolút gyorshajtása olyan közvetlen baleseti veszélyhelyzetet idézett elő, amely az utóbb bekövetkezett balesettel közvetlen okozati összefüggésben áll.

A terhelt ittasságából fakadó észlelési késedelme is okozati összefüggésbe hozható a későbbi balesettel. Észlelési késedelme nélkül ugyanis az általa előidézett közvetlen baleseti veszélyhelyzetet vészfékezéssel még elháríthatta volna. Ittasságából fakadó figyelmetlensége, észlelési késedelme folytán azonban a veszélyhelyzet észlelhetőségének és elháríthatóságának a pillanatában a megfelelő elhárítási módot nem alkalmazta. 

Megjegyzi a Legfelsőbb Bíróság, hogy az irányadó tényállás szerint a baleset a terhelt észlelési késedelme ellenére a jármű megengedett, sőt azt meghaladó, akár 110 km/óra sebessége mellett is elkerülhető lett volna a balra kanyarodás 70-75 méterről történő észlelése esetén is, hiszen a sértett gépjármű ekkor a rendelkezésre álló idő alatt egyszerűen kihaladt volna a terhelt gépjárműve elől. Ennek azonban csak akkor lett volna büntetőjogi jelentősége, ha a közvetlen baleseti veszélyhelyzetet eleve nem a terhelt idézte volna elő korábbi KRESZ szabályszegéseivel, hanem a sértett, mert ekkor - a 6/1998. BJE döntés iránymutatásának megfelelően - a bíróságnak az elsőbbségre jogosult gépjármű helyzetéből kellene vizsgálnia a közreható magatartás relevanciáját. 

A Legfelsőbb Bíróság egyebekben az eljárt bíróságokkal egyezően megállapította, hogy a baleset bekövetkezésében a sértett is közrehatott, mert a balra kanyarodás megkezdésekor nem győződött meg arról, hogy ennek nincs-e valamilyen akadálya.

A KRESZ 31. §-ának (6) bekezdése szerint ugyanis a balra bekanyarodó jármű vezetője párhuzamos közlekedésre nem alkalmas úton a bekanyarodást akkor hajthatja végre, ha meggyőződött arról is, hogy balról járművének előzését vagy kikerülését másik jármű nem kezdte meg. 

A következetes ítélkezési gyakorlat szerint a balra kanyarodó jármű vezetőjét ez a kötelezettség akkor is terheli, ha a mögötte haladó jármű vezetője az előzésre vonatkozó szabályok megsértésével járt el (BJD 8049). 

Miután a baleseti veszélyhelyzetet a terhelt szabályszegése már korábban előidézte, a sértett szabályszegése csupán a baleset bekövetkezésében közreható okként (concausa) értékelhető, de az okozati összefüggést nem szakítja meg. 

Az irányadó tényállás szerint a terhelt szeszes italtól befolyásolt állapotban vezette a személygépkocsit, vérében 1,77 ezrelék alkohol volt. E jelentős mennyiségű alkoholnak a vezetési képességre hátrányos idegrendszeri tünetei - a távolságbecslés romlása a reflextevékenység lassulása, a gátlások csökkenése, az önfegyelem lazulása, a saját vezetői képesség túlbecslésében jelentkező vakmerő magatartáskényszer - a közlekedési magatartásában egyaránt tetten érhetők. A terhelt mindezzel a közlekedésben részvevők életét és vagyonbiztonságát súlyosan veszélyeztette. Önhibából eredő ittas állapotban vezette a személygépjárművet, s ezzel a Btk. 188. §-ának (1) bekezdésében meghatározott ittas járművezetés bűncselekményét elkövette. 

A Btk. 188. §-a (2) bekezdésének d) pontja szerinti minősített eset valósul meg, ha a bűncselekmény kettőnél több ember halálát okozza.

A vizsgált minősített eset megállapítására csak akkor kerülhet sor, ha az ittas járművezetés okozza az ott írt minősítő eredményt. Ezen azt kell érteni, hogy maga a szeszes italtól befolyásolt állapotban történő járművezetés, vagyis a Btk. 188. §-ának (1) bekezdése szerinti bűncselekmény megvalósítása okozza a törvényben előírt károsító következményeket. 

A (2) bekezdésben megjelölt súlyosabb következmények és a járműnek ittas állapotban történt vezetése között az említett okozati kapcsolatot a KRESZ 4. §-a (1) bekezdésének c) pontjában foglaltakon felül valamely más közlekedési szabály megszegése közvetíti, amely a súlyosabb következmény közvetlen okának tekinthető. Maga az ittasság pedig ezzel a speciális KRESZ szabályszegéssel van közvetlen kapcsolatban. 

A terhelt az ittassága folytán szegte meg mind az előzésre, mind a megengedett sebességre vonatkozó KRESZ szabályokat és észlelési késedelme is erre vezethető vissza. A baleset e speciális rendelkezések megszegésével közvetlen ok-okozati összefüggésben következett be. 

Helyesen állapították meg az eljárt bíróságok azt is, hogy a bekövetkezett baleset és a három sértett halála között közvetlen ok-okozati összefüggés áll fenn. 

Az ittas járművezetés és az ennek folyományaként bekövetkezett súlyosabb eredmény között fennálló okozati kapcsolatot pedig nem szakítja meg az, ha a káros következmény létrejöttében a járművezető magatartásától független, más személy magatartása is szerepet játszott. E körülmény, mint közreható ok legfeljebb a büntetés kiszabásánál értékelhető. 

A Be. 416. §-a (1) bekezdése b) pontjának I. fordulata szerinti felülvizsgálatnak a bíróság jogerős ügydöntő határozata ellen csak akkor van helye, ha a bűncselekmény törvénysértő minősítése, a büntetőjog más szabályának megsértése miatt törvénysértő büntetést szabtak ki, vagy törvénysértő intézkedést alkalmaztak. 

A  terhelt büntetőjogi felelősségének a megállapítására és a büntetőjogi jogkövetkezmények meghatározására a büntető anyagi jog szabályainak a megsértése nélkül került sor. 

A kifejtettekre figyelemmel a Legfelsőbb Bíróság - miután nem észlelt olyan eljárási szabálysértést sem, melynek vizsgálatára a Be. 423. §-ának (5) bekezdése alapján köteles - a felülvizsgálati indítványnak nem adott helyt, s a megtámadott határozatokat - a Be. 426. §-a alapján - hatályukban fenntartotta. 

Az esetleges újabb indítvánnyal kapcsolatos figyelmeztetés a Be. 418. §-ának (3) bekezdésén alapul azzal, hogy az abban szereplő feltételek esetén a bíróság - a Be. 421. §-ának (3) bekezdése értelmében - az elutasító határozat hozatalát is mellőzheti.

Budapest, 2007. november 8. 

Dr.Szabó Győző s.k. a tanács elnöke, Dr.Molnár Gábor s.k. előadó bíró, Dr.Schäfer Annamária s.k. bíró

A kiadmány hiteléül:

tisztviselő
Oné